Fanny!
Äiti!
Siri!
Maj!
Mummu!
Alexander!
Mitä kuuluu?
Pelataan korttia ennen illallista.
FANNY JA ALEXANDER
Vietämme joulua yhdessä jo 43. kertaa.
-Onko tosiaan niin, Ester-neiti? -Kyllä vain. Tämä on 43. kerta.
-Niin se aika kuluu. -On se vain merkillistä.
Kas niin, Ester-neiti.
-Iltaa, rouva Ekdahl. -Iltaa, tytöt.
-Alida voi mennä muiden luo. -Kiitos, rouva Ekdahl.
-Miksi olet kärttyisä? -En ole kärttyisä.
Näenhän minä sen. Olet aina kärttyisä jouluaattona.
-En ymmärrä, mitä rouva tarkoittaa. -Sinä olet kärttyisä.
Peevelin eukko.
Joosef rakas, älä pelkää Enkelis sua tervehtää
Sulle tuon viestin kiireisen, sanoman jumalallisen
Maria ja lapsi pian herätä ja johdata pois maasta tästä
Herodes murhanhimossaan uhkaa poikalapsia tämän maan
Muistiin painoin sanasi Todesta otan neuvosi
Kunnia Luojan kaikkivaltiaan, joka suojelee poikaani ainoaa
Näin loppuu näytelmä tää
Ei siinä kukaan pulaan jää
Jumalan poika pelastui Jeesus Kristus varjeltui
Oppia nyt saimme sen On Luoja suojelija miehien
Sekä naisten, lapsien
Joulua hyvää ja valoisaa me joka kotiin toivotaan
Ei kukaan pimeään jäädä saa
Hyvää joulua kaikille vaan
Ekdahlin perhe järjestää lavalla perinteisetjuhlat teatterin väelle.
Vieraat ovat hyvin sekalaista sakkia.
He ovat erilaisia kuin ravintolan asiakkaat yleensä.
Ette silti ole tärkeileviä ja töykeitä ettekä kohottele kulmakarvojanne.
Olette iloisia, jalomielisiä, ystävällisiä ja avuliaita.
-Onko asia selvä? -On, herra johtaja.
Alma ja Petra kantavat lahjakorin. Minä vien punssimaljan.
-Ovatko kaikki valmiina? -Kyllä, herra johtaja.
Mars eteenpäin!
Tule nyt, Carlchen.
Emme saa myöhästyä äitisi luota niin kuin viime vuonna.
Lähdetään nyt. Pistä töpinäksi.
Mennään.
Alahan nyt tulla sieltä.
Hyvää joulua!
Hyvää joulua, Oscar.
Olkaa hyvät! Nauttikaa antimista.
Tulkaa tännepäin.
Älkää suotta ujostelko.
Rakkaat ystävät.
Jo 22 vuoden ajan-
-olen teatterin johtajana seisonut tässä pitämässä puhetta.
Vaikka minulla ei ole minkäänlaisia lahjoja...
...tämänkaltaiseen esiintymiseen.
Etenkään, jos vertaa minua isääni-
-joka oli aivan erinomainen puhuja...
...ja joka...
Minun ainoa lahjani, jos nyt minun tapauksessani voi lahjasta puhua-
-on se, että rakastan tätä pientä maailmaa-
-joka näiden paksujen seinien sisällä vallitsee.
Pidän myös ihmisistä, jotka ovat töissä tässä pienessä maailmassa.
Ulkona avautuu suuri maailma-
-ja toisinaan tämä pieni maailma onnistuu-
-heijastamaan suurta maailmaa niin, että me...
...ymmärrämme sitä hieman paremmin.
Pystymme myös suomaan tänne tuleville ihmisille-
-mahdollisuuden edes pieneksi hetkeksi-
-tai joiksikin sekunneiksi...
...joiksikin sekunneiksi...
...unohtaa ulkona avautuva paha maailma.
Teatterimme on pieni...
...pieni paikka-
-jossa vallitsevat järjestys ja huolenpito...
...ja rakkaus.
En tiedä, miksi tunnen itseni niin...
...hupaisan juhlalliseksi juuri tänä iltana.
Kun olet antanut Ismaelille syötävää, suljet liikkeen ja lukitset ovet.
Avaimet ovat minulla.
Hyvää yötä, Aron.
Hyvää yötä, Isak-setä.
Isak!
Hyvää joulua.
En käsitä, missä kaikki viipyvät. Heidän piti tulla jo aikaa sitten.
-Oscar pitää pitkää ja tyIsää puhetta. -Nyt he taitavat tulla.
Ester! Tuo turkkini.
Sieltä se minun perheeni tulee.
Hyvää joulua.
Hyvää joulua, mummu.
Hyvää joulua.
Äiti! Näytät aivan ihastuttavalta.
Mitä nyt, kultaseni?
Emma-täti! Onpa hauska nähdä.
Tervetuloa, Emma-täti.
-Missähän Carl ja Lydia ovat? -Kenties he ovat erehtyneet ajasta.
Ainahan jouluillallinen on syöty puoli viideltä.
Alexander, käy soittamassa Carl-sedän ja Lydia-tädin ovikelloa.
-Pidä kiirettä. Olemme myöhässä. -Suu kiinni!
Myöhästymme joka ikinen vuosi.
-Teen tämän sinun vuoksesi. -Ei enää, mein Carlchen.
Teen tämän sinun vuoksesi. Tämä saa olla viimeinen kerta.
-Äiti! -Hyvää päivää, Carl.
Hyvää joulua, täti.
Nyt pääsemme viimein syömään.
Mitä Maj-neiti sanoisi yövieraasta?
Voiko johtaja huonosti?
Ei minulla ole hätää.
Taidanpa mennä auttamaan tyttöjä.
Oletko huomannut, että ukkoni on alkanut liehitellä pikku Majta?
-Etkö ole vihainen? -En toki. Herttaistahan se vain on.
Tulkaa tänne, lapset.
Carl-setä tarjoaa teille nyt peevelinmoisen jouluilotulituksen.
Seisokaa siinä.
Alexander!
No niin.
Numero yksi.
Tässä tulee numero kaksi.
Nyt seuraa kolmas.
Tuo kynttelikkö tänne, Alexander.
"Ja tapahtui niinä päivinä, että keisari Augustukselta kävi käsky"-
-"että kaikki maailma oli verolle pantava."
"Tämä ensimmäinen verollepano tapahtui"-
-"Kyreniuksen ollessa Syyrian maaherrana."
"Ja kaikki menivät verolle pantaviksi, kukin omaan kaupunkiinsa."
"Niin Joosefkin lähti Galileasta, Nasaretin kaupungista"-
-"ylös Juudeaan"-
-"Daavidin kaupunkiin, jonka nimi on Beetlehem"-
-"hän kun oli Daavidin huonetta ja sukua"-
-"verolle pantavaksi Marian, kihlattunsa, kanssa"-
-"joka oli raskaana."
-Antaudutko? -En!
Antaudutko?
Anteeksi, täällä on hieman sotkuista.
Tule luoksemme, niin saatjoululahjan.
Kiitos, rouva Ekdahl.
Sänkyyn siitä, lapset.
Pistäpä töpinäksi, Alexander. Nyt sänkyyn, lapset!
Luetaan iltarukous.
Kiitos tästä päivästä. Auta minua olemaan kiltti. Anna enkelin varjella.
Siunaa isää, äitiä, mummua, vaaria-
-minua, sisaruksia, serkkuja, setiä ja tätejä-
-Vega-neitiä, Ester-neitiä, Majta, Siriä, Bertaa, Isak-setää ja kaikkia.
Hyvää yötä, Alexander.
-Hyvää yötä. -Kauniita unia.
Putte pussaa jo kuin iso mies.
Alexander.
Katso, mitä sain joululahjaksi.
Katso, mitä sain rouva Ekdahlilta. Tämä on ihan hullua.
Eikö se olekin hurjan kaunis? Näytän aivan hienolta neidiltä.
Eikö vain?
Tänä yönä et saa nukkua Majn sängyssä, sillä Majlle tulee vieras.
Eihän Maj voi kaikkia miehiä sänkyynsä ottaa.
Olet Majn kulta, kyllähän sinä sen tiedät.
Nyt on aika toivottaa hyvää yötä. Aamulla on aikainen herätys.
Carlchen! Herääpäs nyt, niin lähdetään kotiin.
Hyvää yötä, äiti. Carl on vähän väsynyt. Minä autan häntä.
-Nouse, niin lähdetään kotiin. -Kas näin.
Hyvää yötä, täti.
Hyvää yötä, äiti!
Siinä hän makaa. Kaunis tyttö, Arabella rukka.
Hän ei tiedä, mikä häntä odottaa.
Hän on yksin, aivan yksin isossa talossa.
Hänen äitinsä on kuollut, ja isä rilluttelee huonossa seurassa.
"Kuka sieltä saapuu juuri kun tornin kello lyö 12? Minua pelottaa."
"Mikä on tuo hirvittävä valkoinen hahmo"-
-"joka kuunsäteissä leijuen lähestyy sänkyäni?"
"Sehän on kuollut äitini. Se on äitini henki."
Nyt saatte kyllä luvan rauhoittua.
Käykää nukkumaan. Hyvää yötä.
-Lastenkamarissa haisee paloöljy. -Paloöljykö?
Niin, paloöljy.
-Eihän siellä ole enää öljylamppua. -Paloöljy siellä silti haisee.
Minä keitin meille oikein vahvat kahvit, Isak.
Tämä on paljon parempaa kuin se Vega-neidin hirveä litku.
Olepa hyvä.
Mitähän kello on? Kymmenen yli kolme jo.
Meillä on kaksi tuntia aikaa. Sitten on pukeuduttava joulukirkkoon.
Onpa ihanaa, että olet täällä.
Olet paras ystäväni. Mitä tekisinkään ilman sinua?
Viime vuonna nautin joulusta. Nyt minua vain itkettää.
Minusta on kai tulossa vanha.
-Olenko sinusta tullut vanhaksi? -Onhan sinulla jo ikää.
Sitähän minäkin.
Minua vain itkettää koko ajan.
Lapsenlapsista on toki paljon iloa.
Oscar näyttää huonolta. Hän paiskii liikaa töitä siellä teatterissa.
Miksi hänen täytyy esittää haamua? Hänen pitäisi säästää itseään.
Hän on kaiken kukkuraksi hirvittävän huono näyttelijä.
Käsittääköhän Emilie, että Oscar voi huonosti ja kaipaa lepoa?
Taidan ottaa asian puheeksi hänen kanssaan.
Onhan Oscar kelpo mies. Hän on kyvykäs ja tunnollinen.
Teatterikin tuottaa vähän voittoa. Eikö se olekin hauskaa?
Jokunen vuosi sitten sain tukea toimintaa 50 000 kruunulla vuodessa.
Vähät minä siitä, mutta Oscarista oli noloa pyytää minulta rahaa.
Carl on toista maata.
Hän pyysi minulta taas lainaa, mutta minä en suostunut.
Jos hän pyytää sinulta lainaa, et saa suostua. Lupaa minulle.
En voi käsittää sitä. Olen auttanut hänetjaloilleen monta kertaa.
Vuoden kuluttua hän on ollutjälleen pulassa.
Hän väittää, ettei hän käytä koronkiskuria, mutta en ole varma.
-Tiedätkö sinä siitä? -En.
Sitten on vielä se saksalainen vaimoparka.
En ymmärrä, mitä Carl näkee hänessä.
Kai siinä on jotain seksuaalista. Mitä sinä luulet, Isak?
Seksuaalistako? Niin varmaankin.
-Et kuuntele minua lainkaan. -Toki.
Ei se haittaa. Pääasia, että pidät minulle seuraa.
Carl ja Gustav Adolf ovat yliseksuaalisia kuten isänsäkin.
Hän oli yliseksuaalinen.
Minulle olisi vähempikin riittänyt, mutta en koskaan kieltäytynyt.
Gustav Adolf on pahin. Olen puhunut asiasta Alman kanssa.
Hän ei välitä Gustav Adolfin syrjähypyistä-
-koska tämä on maailman kiltein ja kunnollisin aviomies.
Onneksi Alma on sitä mieltä.
Sitä pikkulikkaa pitäisi kai varoittaa. Majko hän nyt on?
Siinä on sitten herttainen ja lapsirakas tyttö.
Hän on terveen värinen ja hyvävartaloinen.
Harmi, että ressukka linkkaa.
Surettaako sinua, että oletjo vanha?
Ei totisesti. Kaikki muuttuu huonompaan suuntaan.
Ihmisetja koneet heikkenevät ja sodat pahenevat.
Samoin sää. On vain hyvä, että kuolee kohta.
Sinä se jaksat halveksia maailmaa. Olet aina ollut samanlainen.
-Minä olen aivan eri mieltä. -Epäilemättä.
Minua itkettää siitä huolimatta.
Olisiko sinusta kauheaa, jos itkeä tirauttaisin?
Ei onnistu. Ei siitä tule mitään.
Otan vähän lisää konjakkia.
Mitä sinä naurat?
Muistatko, kun istuimme sohvalla ja suutelimme hullun lailla?
Olit avannut puseroni napitja jotain muutakin. En muista tarkasti.
Yhtäkkiä verhot vedettiin sivuun, ja aukossa seisoi armas mieheni.
Se oli kuin suoraan Feydeaun näytelmästä.
Minä huusin, ja sinä yritit rynnätä ovelle.
Mieheni säntäsi hakemaan asetta, ja minä roikuin hänen nilkoissaan.
Sitten teistä tuli elinikäiset ystävät.
-Miehesi oli hyvin jalo ihminen. -Niin oli.
Nyt minä sitten aloin vetistellä.
Iloinen, ihana elämä on lopussa.
Kamala, halpamainen elämä saa vallan.
Niin se vain on.
Ehei. Tämä ei vetele.
Nyt menen pesulle ja ehostan itseni.
Siistin kampaukseni ja puen päälleni korsetin ja silkkileningin.
Vetistelevä ja hellyydenkipeä nainen muuttuu hillityksi isoäidiksi.
Jokainen esittää omaa osaansa.
Toiset hutiloivat, ja toiset paneutuvat rooliinsa.
Minä kuulun viimeksi mainittuun ryhmään.
Hyvää yötä, kaunis Helena.
Olit hurmaava rakastaja. Olit makea kuin mansikka.
Rouva Ekdahl pyysi minua auttamaan aamutoimissa. Kello on 4.50.
Konditoria Slottsgatanilla.
Omia leivonnaisia.
Kakkuja, torttuja, leivoksia ja konvehteja.
Mitä sanot, Maj pieni? Eikö se maistuisikin?
Sinä johdat tietysti toimintaa. Olet päällikkö ja päätät kaikesta.
Sanoin Almalle viimeksi eilen:
"Katso nyt pikku Majta. Hän on oikea prinsessa."
Sinulla on ihanat rinnat, lapseni. Saanko katsoa niitä oikein kunnolla?
Sinä teet minut hulluksi.
Älä pelkää. Kaikki naiset kehuvat minua ihanaksi rakastajaksi.
Kun johtaja on saanut haluamansa, hän unohtaa konditorian.
En kunniasanalla. Etsitään jostain paperia.
Tule, niin minä näytän. Tule tänne.
Tuossa on kynä.
Minä kirjoitan.
"Maja Kling..."
"...johtaa minun konditoriaani."
"Allekirjoittanut Gustav Adolf Ekdahl."
"Jouluyönä vuonna 1907."
Tämä on sopimus.
Vilauta sitä asianajajalle, jos unohdan lupaukseni.
Johtaja Ekdahlin täytyy olla varovainen, etten tule raskaaksi.
Mitä mieltä olet? Eikö Gusten-setä olekin aika mukava?
Oletkos koskaan tuntenut tällaista puujalkaa? Hupsista!
Rakettihan laukesikin saman tien.
No, sellaista sattuu. Eikö se ollutkin ihanaa?
Johtaja on varsinainen pukki.
Ja Maj on oma pikku karitsani.
Jestas, minun täytyy käydä selälleni. Ihan tuossa tuli hiki.
Olen syönytja juonut liikaa.
-Eihän johtaja voi huonosti? -Ehei.
Olen kuin prinssi leipomossa tai pikemminkin konditoriassa.
Eihän tuollaisen pikku simpukan seurassa voi voida huonosti.
Tule hajareisin päälleni.
Johtaja on aivan mahdoton.
Typerä ratsumies ratsastaa aina vaan
Nyt meillä on taivaallisen ja hävyttömän ihanaa, eikö totta?
-Kylläpä herran sydän hakkaa. -Minulla on erinomaisen hyvä sydän.
-Nyt tarvitsen uuden sängyn. -Sinä saat konditorian...
...huoneiston, kauniita huonekaluja ja ison pikku sängyn.
-Ja kauniita vaatteita. -Olet kaikkein kaunein.
Sinusta tulee Gustav Adolfin rakastajatar.
Tulen luoksesi lauantaisin ja keskiviikkoisin kello kolmelta.
Herra on ihan hölmö. Sanoin, että herra on hölmö.
-Olenko minä muka hölmö? -Oikea typerys.
En minä ole mikään typerys.
Olettepas, jos kuvittelette, että haluan teiltä jotain.
-Etkö muka halua mitään? -Minähän vain pilailen herran kanssa.
Vai pilailet?
-Miten niin pilailet? -Ei kai johtaja kiukustunut?
En toki kiukustunut, mutta en halua, että minua kohdellaan kuin idioottia.
-Lakkaa nauramasta. -Herra on niin hupaisa.
Ei, ei, ei.
Taidan olla vilustunut. Kurkkuun sattuu, kun nielaisen.
Hampaita vihloo.
Täällä on pirun kylmä.
-Miksei tulta polteta? -Halkokauppias ei anna enää luottoa.
Olemme hänelle velkaa 150 kruunua, das weisst du doch.
Jo on helkutti, ettei ihminen opi ruotsia 23 vuodessa. Puhu ruotsia.
Yritän parhaani.
Pyysin tiistaina äidiltä lainaksi 10 000 kruunua.
Hän otti esiin paperin, jossa luki, että olen jo velkaa 37 000 kruunua.
-Pyydä juutalaiselta. -Kävin jo siellä.
Korko on pirunmoinen.
Jos en maksa ajoissa, hän näyttää velkakirjan äidille.
-Minulla on joitakin koruja. -Idiootti!
Se vasta olisikin somaa. Professori Ekdahl panttilainaamossa.
Tulisitjo pitkäksesi, mein Schatz.
Tule nyt, Carlchen. Tule tänne viereeni istumaan.
Sinä haiset pahalle.
Etkö enää peseydy vai oletko alkanut mädäntyä?
En minä haise lainkaan pahalle.
Sinä itse haistat olemattomia.
Sormesta vuotaa verta.
-Laitanko sen kääreeseen? -Älä.
-Yrittäisit nukkua vähän. -Hyvä on.
Minun käy sinua kovasti sääliksi, mein Carlchen.
Miten ihmisestä tulee keskinkertainen?
Osaatko vastata siihen?
Miten pöly laskeutuu?
Milloin on myönnettävä tappio?
Ensin sitä on prinssi, kruununperillinen.
Yhtäkkiä, täysin yllättäen-
-tulee syöstyksi valtaistuimelta.
Kuolema koputtaa olkapäähän.
Huoneessa on kylmä.
Eikä meillä ole varaa polttopuihin.
Olen tyhmä ja ilkeä.
Kaikkein ilkein olen...
...sille ainoalle ihmiselle, joka minusta välittää.
Et voi ikinä antaa minulle anteeksi. Olen halpamainen pölkkypää.
-Teenkö sinulle kuuman totin? -Älä ole niin pirun nöyrä!
Kuivaa suusi. Märät huulesi iljettävät minua.
En ole tahallani ilkeä.
Tiedän sen, mein Liebling.
Voi tätä elämää.
Voi tätä unettomuutta-
-köyhyyttä ja nöyryytystä.
Jos ojentaa kätensä, vajoaa tyhjyyteen.
Miksi olen tällainen perhanan pelkuri?
Hyvää yötä.
-Huomenta, isä. -Huomenta, Petra.
Enkö saa edes suukkoa?
-Huomenta, Gustav Adolf. -Huomenta, Alma.
Petra! Paista isälle kolme munaa ja kinkkua ja tee kaksi voileipää.
-Mitä haluatjuoda? -Olutta.
Petra! Tiedät, missä olutkori on.
Jääkaapissa taitaa kyllä olla jokunen portteri.
-Etkö haluakin mieluummin portterin? -Juu.
Älä toljota siinä, Petra. Meidän on määrä olla mummulla tunnin päästä.
-Miten voit? -Konjakkia...
-Nostin vaatteesi esille. -Kiitos.
-Vesi on lämmintä, jos tahdot kylpyyn. -Kiitos, näin on hyvä.
-Pistä sitten töpinäksi. -Yes, sir.
Olet vieläkin pirun tyylikäs.
Sinä olet varsinainen paskiainen.
-Tule hetkeksi kanssani sänkyyn. -Kampasin juuri hiukset.
Voimme tehdä sen seisoaltamme. Sitä ei pidä väheksyä.
-Petra tuo kohta aamiaista. -Laitetaan ovi lukkoon.
Hyvä on sitten, mutta pidä kiirettä.
-Ei tästä tule mitään. -Etkö pysty?
Minussa on varmaan jotain vikaa.
-Oletko sinä sairas, Gusten? -En, hitto vie. Olen terve kuin pukki.
-Käy makuulle. -Selvä. Käyn makuulle.
-Tuonko aamiaistarjottimen? -Se olisi hienoa.
Luulin jo, että se tyttö tappoi sinut.
Mitäs sinä tästä sanot?
Kas niin, ystäväiseni. On aika lähteä.
Kun puistoss'iltapuolla ma tavan mukaan nukuin-
-hiipi setäs mun turvattoman päälle-
-pullossa kirotun villikaalin mehu-a
-ja valoi korvieni soliin tuota pitalinestettä-
-joll'ihmisvereen niin vihollinen vaikutus on-
-että se nopeaan kuin elohopea-
-kaikk' ihmisruumiin aukot, solat kiertää-
-ja äkkiä verenkin kirkkahan ja terveen hyytää-
-kuin hapan aine maidon.
Niin kävi mun.
Äkisti ruohtui niin kuin Latsaruksen-
-pahoille, ilkeille ruville sileä, puhdas ihoni.
Oi julmaa, julmaa, ylen määrin julmaa!
Jos sydän sull' on, älä kärsi tuota.
Älä anna Tanskan valtavuoteen tulla-
-himoisen, hauraan sukurutsan käsiin.
-Unohdin, mitä minun piti tehdä. -Herra Ekdahl nousee ja poistuu.
-Missä minä olen? -Herra Ekdahl on teatterissa.
Mennään kotiin lepäämään.
-Mitä on tapahtunut? -Sinä taisit vain vähän väsähtää.
Kutsunko ambulanssin?
Mitä minä täällä teen?
Esiinnyit näytelmässä.
Esiinnynkö näytelmässä?
-Miksi esiinnyn näytelmässä? -Lähdetään kotiin, Oscar.
Kuolenko minä nyt?
Auttaisitteko minua?
Minä haen jostain rattaat.
Johtaja tarvitsee takin.
Alexander! Tule nyt.
Mennään.
Pysähtykää!
Käskin pysähtyä!
Pysähtykää!
Otetaan ne kärryt.
Ei.
Emme osaa vielä sanoa.
Toivotaan niin. Kiitos soitosta.
-Miten rakas Oscarjaksaa? -Voimme vain toivoa parasta.
-Miltä tilanne näyttää? -Kyse on vain tunneista.
-Onko hänellä kipuja? -Hän nukkuu lähes koko ajan.
Menkää Esterin ja Vegan luo keittiöön, niin saatte kaakaota ja leipiä.
Ajatelkaapa, lapset-
-että tämä kirje menee pienelle lähetysasemalle Kiinaan.
Herra Albrektssonin villakoira on saanut neljä pentua.
Eräs ystäväni asuu siellä. Hän on asunut siellä jo 50 vuotta.
Herra Albrektsson kysyi, haluaisivatko Fanny ja Alexander yhden pennun.
-Äiti ei suvaitse koiria eikä kissoja. -Se voisi olla täällä.
-Voisiko se olla täällä? Sepä hyvä. -Muuten se pitäisi myydä.
Kun olin ystäväni kanssa Kiinassa ja teimme lähetystyötä-
-meillä oli koira ja kolme kissaa.
-Pelataanko vielä? -Sinä saat nyt punaiset.
Albrektsson on tienannut koirillaan, mutta tämän pennun hän antaa pois.
-Hän onkin varakas. -Vaimon rahoja ne ovat, Ester kulta.
Haluaisivatko Fanny ja Alexander siirappivoileivät?
Kyllä kiitos, Vega-neiti.
Nyt kirje on kirjoitettu. Fanny saa nuolla kuoren kiinni.
Kas näin.
-Haluaako Alexander lainata huilua? -Ei kiitos.
-Nuole sinä postimerkki, Alexander. -Ei kiitos.
Sitten sinä saat nuolla postimerkin.
Paljon kiitoksia, tyttöseni.
Anna minun olla.
Sisään.
Äiti käski hakea teidät. Laitetaan leipä pois.
Mene nyt, Alexander. Älä suotta pelkää.
Tule tänne, Alexander.
Tule nyt.
Minä odotan ulkopuolella.
Tule tänne, Fanny.
Sano Alexanderille, ettei hänen tarvitse pelätä.
Nythän minä vasta sopisinkin näytelmän haamuksi...
...oikein hyvin.
Mikään...
Mikään... ei erota minua teistä.
Ei nyt eikä koskaan.
Minä tiedän sen.
Näen sen...
...täysin selkeästi.
Luulen, että olen teille läheisempi nyt-
-kuin eläessäni.
Haluan nähdä Alexanderin.
Alexander!
Isä sanoi, ettei tarvitse pelätä.
-Älä ole lapsellinen. -Yritä nyt olla reipas, Alexander.
Herää, Fanny. Kuulitko?
Kyrpä, kusi, paska, kusi, helvetti, paska.
Kyrpä, pieru, kakka, kusi, pieru, kulli, vittu, saatana, helvetti.
Kakka, pillu, kusi, mulkku, perse, tussu.
Kusi, kyrpä, paska...
Siri-neiti sanokoon lapsille, että he voivat nousta pöydästä.
Kuulitko ääniä?
Herää, Alexander. Ulkopuolella on jotain.
Päivää, Alexander. Sano äidillesi paljon terveisiä.
Hei!
Mikä nyt on?
Alexander, eräällä henkilöllä on asiaa. Juo kaakao myöhemmin.
-Mitä olen tehnyt? -Itsehän sen parhaiten tiedät.
-Päivää, Alexander. -Päivää.
Olemme tavanneet aiemminkin, tosin ikävissä olosuhteissa. Hautasin isäsi.
Äitisi on uskonut minulle viime aikoina huolensa. Se on luonnollista.
Olen isoäitisi läheinen ystävä. Olen seurakunnan sielunhoitaja.
Piispa on tukenut minua näinä vaikeina aikoina, Alexander.
Olemme puhuneet sinustakin, poikaseni.
Olen kehunut piispalle kilttejä lapsiani.
Sinä ja siskosi olette hyviä oppilaita. Olette ahkeria-
-ja teillä on hyvät todistukset. Eikö totta?
Älä suotta pelkää. Olen ystäväsi ja haluan parastasi. Uskothan sen?
Elämässä on kuitenkin muutakin kuin ahkeruus ja hyvä todistus.
Niistä nenäsi, Alexander.
Onpa nenäliinasi sottainen. Etkö ole saanut Majlta puhdasta?
Olen. Hemmetti...
Kuten sanoin, elämässä on muutakin kuin ahkeruus ja hyvä todistus.
-Kuunteletko sinä piispaa? -Kuuntelee hän. Eikö niin?
Sinua jännittää, mitä minä aion sanoa. Olet kasvamassa aikuiseksi-
-ja siksi puhun sinulle kuin aikuinen aikuiselle.
Voisitko sanoa minulle...
Selittäisitkö minulle, miten valhe ja totuus eroavat toisistaan?
Tekisitkö sen?
Sinusta se oli typerä kysymys. Niin kuin olikin. Minä vain pilailin.
Tottahan sinä osaat erottaa valheen ja totuuden.
Hyvä.
Hyvä, poikaseni.
Tiedät tietysti myös, miksi ihmiset valehtelevat.
Miksi ihmiset valehtelevat?
Minkä takia ihmiset valehtelevat?
Osaatko selittää, miksi ihmiset valehtelevat?
Koska he eivät tahdo kertoa totuutta.
Se oli erittäin nokkela vastaus. Et kuitenkaan pääse noin helpolla.
Kysynkin siis sinulta:
-Miksei joku tahdo kertoa totuutta? -En tiedä.
Meillä on aikaa vaikka kuinka.
Vastauksesi oli sen verran kiintoisa, että jaksan kyllä odottaa.
Et ehkä usko minua, mutta totta se on.
Valehtelemalla halutaan jotain.
Se oli hyvä vastaus. Hyvä ja johdonmukainen.
Pyydänkin seuraavaksi, ja anteeksi, että menen henkilökohtaisuuksiin-
-että selität äidillesi ja minulle, miksi olet valehdellut koulussa.
Luokanvalvojasi kertoi, että olet levittänyt merkillistä valhetta.
-Mitä? -Myyty muka sirkukseen!
Etkö muka ole väittänyt luokkatovereillesi-
-että olen myynyt sinut kiertävään sirkukseen?
Ja että lukukauden loputtua sirkuksen väki tulee hakemaan sinut-
-ja alat esiintyä akrobaattina ja sirkusratsastajana-
-samanikäisen Tamara-nimisen mustalaistytön kanssa.
Pyydä nyt äidiltäsi anteeksi aiheuttamaasi surua ja huolta.
Mene nyt äitisi luo ja pyydä häneltä anteeksi.
Kuulit varmasti, mitä sanoin.
Pyydän äidiltä anteeksi, että valehtelin. Lupaan, ettei se toistu.
Hyvä. Asia on nyt selvä, eikä siitä tarvitse puhua enää koskaan.
Mielikuvitus on verraton ja väkevä kyky. Se on Luojan lahja.
Taiteilijat, runoilijatja säveltäjät käyttävät sitä meidän puolestamme.
Minä haen Fannyn.
Tule, Alexander.
Minulla on teille tärkeää asiaa.
Edvard pyysi minua vaimokseen.
Otin tarjouksen kiitollisena ja iloisena vastaan.
Olen elänytjo pitkään yksin-
-ja lapseni tarvitsevat lujaa otetta, isän.
On selvä, että moni asia...
Olkoon Jumala armollinen pienelle perheellemme.
Polvistutaan ja hiljennytään rukoukseen.
Luoja, Isä meidän, ole armollinen pienelle perheellemme-
-ja suojele meitä kaikelta pahalta koko elämämme ajan.
Pyydän Sinua antamaan minulle voimia-
-jotta jaksan suojella näitä isättömiä lapsia ja olla heille esikuvana.
Pyydän Sinulta myös voimia, jotta jaksan tukea-
-tätä nuorta ja yksinäistä naista.
Piispankartano rakennettiin 1400-luvulla.
Silloin mukavuuksista ei ollut niin väliä.
Edeltäjäni halusivat säilyttää kaiken entisellään. Minä noudatan perinnettä.
Näissä vanhoissa huoneissa on katoamatonta kauneutta.
On hyvä saada elää vaatimattomissa ja turmeltumattomissa oloissa.
-Sieltä tulevat äitini ja sisareni. -Oletteko jo täällä?
-Tervetuloa taloon, rouva Ekdahl. -Kiitos.
Tämä on sisareni Henrietta.
-Tervetuloa piispankartanoon. -Kiitos.
Tulkaa tervehtimään, lapset.
Keittäjämme rouva Tander on palvellut perhettämme jo 30 vuotta.
Tämä on tuleva vaimoni rouva Emilie Ekdahl.
-Päivää, rouva Ekdahl. -Päivää, rouva Tander.
Tässä ovat kyvykkäät apulaisemme Karna, Selma ja pikku Justina.
Mennään tervehtimään tätiäni, joka on vuoteenomana.
Kuinka Elsa-täti voi tänään? Saimme taloon tärkeitä vieraita.
Tulkaa tervehtimään, lapset.
Tuleva vaimoni rouva Emilie Ekdahl, kuuluisa näyttelijätär.
Päivää, neiti Bergius.
Lapset nukahtivat. On myöhä. Meidän on palattava kotiin.
-Ei vielä. -Mitä nyt, Edvard?
Minulla on yksi toivomus. Yksi ainoa mutta sitäkin tärkeämpi.
Kerron toiveeni, jotta ehdit muuttaa mielesi, jos et pysty täyttämään sitä.
Haluan, ettette sinä ja lapsesi ota mukaanne mitään.
Mitä tarkoitat?
Haluan, että jätät kotisi-
-vaatteesi, korusi, huonekalusi-
-arvoesineesi...
...ystäväsi, tapasi ja mielipiteesi.
Haluan, että hylkäät aikaisemman elämäsi kokonaan.
Tulenko alastomana?
Olen vakavissani, rakkaani.
Haluan, että aloitat uuden elämäsi uudestisyntyneenä.
Lapsetko myös? Leikkikalut, nuket, kirjat...
Kaikki saa jäädä.
-Puhun asiasta lapsille. -Päätös on sinun.
Voin päättää omasta puolestani, en lasten. Minun on kysyttävä heiltä.
-He saavat uhrautua äitinsä puolesta. -Olet häijy.
Suutele minua.
-En ole lainkaan häijy. -Saan lapset puolelleni.
-Sinun täytyy harkita asiaa tarkkaan. -Olen jo harkinnut.
Minulla ei ole mitään vaikeuksia täyttää toivettasi.
En ole koskaan välittänyt mistään tosissani.
Olen joskus miettinyt, onko tunne- elämässäni jotain pahasti vialla.
En voinut käsittää, miksei mikään tehnyt kunnolla kipeää-
-ja miksi en ikinä tuntenut itseäni todella iloiseksi.
Nyt on aika tehdä päätös.
Tiedän, että tulemme loukkaamaan toisiamme, mutta minua ei pelota.
Tiedän myös, että tuotamme toisillemme iloa.
Itken toisinaan pelosta, koska aika on niin rajallista-
-päivät kuluvat nopeasti eikä mikään pysy ennallaan.
Suutele minua ja pidä minua tyynesti sylissäsi niin kuin vain sinä osaat.
Minä Olof Henrik Edvard Vergerus.
Otan sinut, Elisabet Emilie Josefin Ekdahl.
Aviovaimokseni.
Rakastaakseni sinua myötä- ja vastoinkäymisissä.
Merkiksi annan sinulle tämän sormuksen.
Minä Elisabet Emilie Josefin Ekdahl.
Otan sinut, Olof Henrik Edvard Vergerus.
Aviomiehekseni.
Rakastaakseni sinua myötä- ja vastoinkäymisissä.
Merkiksi otan sinulta tämän sormuksen.
Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen.
Aamen.
Olette nyt ottaneet toisenne aviopuolisoiksi-
-ja tunnustaneet sen julkisesti Jumalan kasvojen edessä-
-ja tämän seurakunnan läsnä ollessa.
-Kannattikohan se? -Näithän, miten onnellinen Emilie oli.
-Lapsia minä suren. -Kyllä he tottuvat tilanteeseen.
Piispa on melkoinen naissankari.
Siitä sinä et tiedä mitään, Carl.
En ymmärrä, miksi minua näin itkettää.
Heidän olisi pitänyt suoda itselleen häämatka.
Olisin kutsunut heidät huvilallemme Provenceen, mutta en voinut.
Ei siinä ole mitään ihmeellistä. Emilie arvostaa uutta miestään.
Piispa on kyllä komea mies.
-Hänellä on varmasti tekohampaat. -Älä höpise, Petra.
-Piispan äiti oli hieno ihminen. -Sisar on kauhea harppu.
Minusta tuntuu, että Emilie palaa kotiin.
Hyvinkin pian.
Lapsille ei näytä ruoka maittavan.
Uusi ja outo tilanne pelottaa heitä. Ymmärrät kai sen.
Kenties he vain halveksuvat hyvää leipää ja maukasta ruokaa.
Iloitkaamme ensimmäisestä yhteisestä illastamme.
En halua pilata ensimmäistä iltaamme-
-mutta vastedes... On kaiketi parasta tehdä asia heti selväksi.
Kukaan ei nouse pöydästä, ennen kuin...
Minä päätän lasteni asioista, Henrietta rakas.
Tässä talossa on yksi perussääntö, jota kukaan ei riko.
Et edes sinä, Emilie rakas.
Maan antimia tulee kunnioittaa.
Luulen, että olet unohtanut erään olennaisen seikan.
Jatketaan keskustelua paremman tilaisuuden tullen.
Suo anteeksi, Emilie rakas. Menin liian pitkälle.
Olet varmasti minua parempi perheenemäntä.
Kysynkin sinulta neuvoa kaikessa.
Edvard on varoittanut minua ainakin sata kertaa.
Ei ole helppoa huomata tulleensa tarpeettomaksi.
Riittää jo, Henrietta.
Sen verran saan kaiketi sanoa-
-että meillä ollaan aamuvirkkuja niin arkena kuin pyhänä.
Luemme aamurukouksen kello kuudelta Edvardin työhuoneessa.
Sijaamme vuoteemme ja siivoamme huoneemme itse.
Tässä talossa vallitsee täsmällisyys, siisteys ja järjestys.
Älkää säikähtäkö, lapset. Tyttäreni puheet vain kuulostavat pahoilta.
-Otamme asiat huumorin kannalta. -Nyt en oikein ymmärrä.
Jos tämä on jokin kasvatusmenetelmä...
Ei suinkaan, Emilie rakas.
Uskon, että lapset oivaltavat vähitellen-
-kuinka hauskaa velvollisuuksien täyttäminen on.
Kaikki on kuin leikkiä.
Lapseni eivät pidä sellaisista leikeistä. Enkä kyllä minäkään.
Aika näyttää, Emilie rakas.
Nyt he tulevat! Äkkiä sänkyyn, Alexander. Sinä myös, Fanny.
Lausutaan iltarukous.
Kiitos tästä päivästä. Auta minua olemaan kiltti. Anna enkelin varjella.
-Siunaa isää, äitiä, vaaria, mummua... -Ja Edvard-setää.
...Edvard-setää, minua, siskoa, serkkuja, setiä ja tätejä-
-Vega-neitiä, Ester-neitiä, Majta, Siriä, Bertaa, Isak-setää ja kaikkia.
Hyvää yötä, Alexander.
Justina, haluaisin keskustella parista huomista koskevasta asiasta.
Mitä kirjaa sinä luet, Alexander?
Kysyin, mitä kirjaa sinä luet, Alexander.
Hyvää yötä, poikaseni.
-Hyvää yötä ja Jumalan siunausta. -Hyvää yötä, Edvard-setä.
Toivon hartaasti, että voimme elää sovussa keskenämme.
Rakkaus ei tottele käskyjä-
-mutta voimme kunnioittaa ja arvostaa toisiamme.
Mene edeltä. Tulen pian perässä.
Mikä nukkekoti tämä on?
15 vuotta sitten täällä asui kaksi pikkutyttöä.
He ja heidän äitinsä hukkuivatjokeen.
-Ehkä he kummittelevat. -Älä höpsi. Kummitukset ovat satua.
-Asuivatko lapset tässä huoneessa? -Tämä oli arvatenkin lastenkamari.
-Saimme ikävän isäpuolen. -Hänen siskonsa ei ole ihan terve.
-Ja se läskikasa, jota pitää syöttää. -En halua asua täällä.
Antakaa minulle hieman aikaa. Monet asiat muuttuvat.
Toiset sukkelasti ja toiset vähän verkkaisemmin.
Tärkeintä on säilyttää rohkeutensa.
-Miksi menit naimisiin piispan kanssa? -Koska rakastan häntä.
Nyt käydään nukkumaan. Kaikki on hauskempaa, kun ei ole väsynyt.
Älä nyt esitä Hamletia. Minä en ole kuningatar Gertrud-
-isäpuolesi ei ole Tanskan kuningas, eikä tämä ole Kronborgin linna-
-vaikka se yhtä synkältä näyttääkin.
Saatanan paska.
Tule, niin näytän yhden jutun.
Ikkunoissa on kalterit, eikä niitä saa auki.
Juuri niin se on, Oscar.
Ihminen on samalla kertaa vanhus ja lapsi.
En voi käsittää, mihin se pitkä aika siltä väliltä oikein katosi.
Se, jota pidettiin niin merkittävänä.
Saanko tarttua käteesi?
Muistan, millainen kätesi oli lapsena. Pieni, luja ja kuiva.
Ranteesi oli hurjan kapea.
Oli hauskaa olla äiti.
Nautin näyttelemisestä, mutta äitiydestä vielä enemmän.
Iso maha oli ihana. Annoin mielelläni piupaut teatterille.
Rooleja ne ovat kaikki tyynni. Toiset ovat hauskempia kuin toiset.
Olen esittänyt äitiä, Juliaa ja Margarethaa.
Yhtäkkiä saankin esittää leskeä. Tai mummua.
Roolit seuraavat toisiaan.
Tärkeintä on, ettei eristäydy.
Mihin ihmeeseen kaikki oikein katosi?
Osaatko sanoa sen, poikani?
Olet kiltti. Kuuntelet vanhaa äitimuoriasi-
-kun hän puhelee yksinään, kuten Isakilla on tapana sanoa.
Olet kiltti poika, Oscar.
Surin kamalasti poismenoasi.
Se oli kummallinen rooli.
Tunteet kumpusivat ruumiista.
Pystyin kyllä hillitsemään niitä-
-mutta ne särkivät todellisuuden, jos ymmärrät, mitä tarkoitan.
Sittemmin todellisuus on ollut risainen-
-ja ihme kyllä se tuntuu näin jotenkin oikeammalta.
En viitsi nähdä vaivaa korjatakseni sitä.
En oikeastaan välitä, vaikkei mikään täsmää.
-Oscar, rakas poikani. -Niin, äiti?
-Oletko surullinen? -Olen huolissani.
Lasten vuoksiko?
Tulkaa iltapalalle.
Kas näin. Menkää heti syötyänne sänkyyn.
Tarjotin voi olla tässä aamuun.
Rouva Tander lähetti teille hillopikkuleipiä.
Neiti Vergerus ei saa tietää, että saitte nämä minulta.
-Eikö äiti ole vielä palannut? -Ei. Äitinne ei ole palannut.
-Hän lupasi tulla tänä iltana. -En tiedä, mitä tuohon pitäisi sanoa.
Miksi Justina huokailee tuolla tavalla?
En ole ollut vielä kauan tässä talossa, luojan kiitos.
Rouva Tander oli keittäjänä jo piispatarvainaan aikana-
-ja osaa kertoa kaikenlaista.
Maistuuko Justinalle pikkuleipä?
-Kiitos. -Mitä rouva Tander on kertonut?
Että piispatarvainaan aikaan oli samanlaista.
Paitsi pahempaa.
-Lapsiparat. -Tarkoitatko meitä?
En toki. Enhän minä teitä tarkoita.
Tarkoitan niitä pikkuparkoja, joiden kuolemaksi koitui pimeä, kylmä joki.
Piispatarvainaa yritti pelastaa heidät, mutta virta vei hänetkin.
Heidät löydettiin tuomiokirkon sillan luota.
He olivat tarrautuneet toisiinsa-
-aivan kuin yhdeksi suureksi ruumiiksi.
Kädet piti sahata poikki, jotta jokainen saatiin omaan arkkuunsa.
Sen jälkeen taloon ei ole saatu rauhaa, rouva Tander kertoi.
-Kummituksia ei ole olemassa. -En halua pelotella.
Kaikki ei kuitenkaan ole kunnossa tässä talossa.
Katsokaa kättäni.
Iho on repeytynyt. Käsi on vereslihalla.
Olin viemässä hänen ylhäisyydelleen aamukahvia.
Kun tartuin ovenkahvaan, iho takertui siihen kiinni ja repeytyi.
Joku nauroi takanani. Kuulin sen aivan selvästi ja käännyin ympäri.
Ketään ei kuitenkaan näkynyt.
Sääliksi käy sitä, jonka täytyy...
Minun ei pitäisi puhua näin paljon. Nyt olen hiljaa.
Laitan oven lukkoon.
Älkää olko huolissanne. Äitinne palaa varmasti huomenna-
-ja hänen ylhäisyytensä vapauttaa teidät vankeudesta henkilökohtaisesti.
-Minä olen nähnyt heidät. -Ketkä?
-Rouvan ja lapset tietysti. -Puhuuko Alexander totta?
-Ruotsin kansalaisen kunniasanalla. -Missä näit heidät?
Olin ollut äidin uuden miehen kirjastossa.
Hän oli haukkunut minut pataluhaksi. En muista, mistä syystä.
Kävelin ruokasalin poikki.
Huoneessa loisti merkillinen valo.
Ensin näin oviaukossa pienen tytön.
Hän vain juoksi ohitse kuin varpaisillaan, täysin ääneti.
Sitten saapui vanhempi tyttö.
Se, jolla on tummat hiukset ja suuret silmät.
Hän pysähtyi ja katsoi minuun.
Hän viittoi, että minun pitäisi kääntyä.
Siellä auringonvalon loisteessa-
-seisoi itse rouva mustaan leninkiin pukeutuneena.
Hän sanoi heikolla, lähes kuulumattomalla äänellä...
...ettei minun tarvitsisi pelätä ja että hänellä oli kerrottavaa.
-Mitä hän sanoi? -En halua pelotella.
Mutta sanatarkasti hän sanoi näin:
"Haluan paljastaa sinulle salaisuutemme."
"Sinun isäpuolesi, minun aviomieheni"-
-"lukitsi minutja lapseni makuukamariin."
"Olimme olleet siellä viisi päivää ja viisi yötä"-
-"syömättä ja juomatta."
"Epätoivoissamme päätimme paeta."
"Sidoimme lakanat yhteen ja yritimme kiivetä alas ikkunasta"-
-"sille pienelle kielekkeelle, joka pistää syvästä vedestä."
"Tyttäreni laskeutuivat ensin, mutta he syöksyivät suin päin veteen"-
-"ja vajosivat syvyyksiin."
"Yritin pelastaa heidät, mutta vajosin mustaan pyörteeseen"-
-"joka tarrautui vaatteisiini."
"Vasta veden alla sain kiinni lasteni käsistä"-
-"ja vedin heidät luokseni."
No mutta Majhan se siinä! Tule sisään, lapsikulta.
-Enhän tullut pahaan aikaan? -Et suinkaan.
Anna minulle suukko.
Kas noin.
Oikein soma mekko.
-Oletko ommellut sen itse? -Olen.
-Kangas on kaunista, samoin kuosi. -Kiitos.
-Etkö lähtenytkään retkelle? -En mahtunut mahoineni veneeseen.
Höpsistä!
-Onko jokin hullusti? -Huolehdin kai ihan turhia.
Käydään tähän portaalle istumaan.
Oletko huolissasi lapsista?
Alexanderja minä lupasimme kirjoitella.
-Olen kirjoittanut 7 kirjettä. -Etkö ole saanut vastausta?
Yhden postikortin kolme viikkoa sitten.
"Rakas Maj. Meillä on kaikki hyvin."
-"Edvard-setä vei meidät retkelle..." -"Kasvitieteelliseen puutarhaan."
"Saimme tietää paljon harvinaisista kukista."
"Kiitos kirjeistäsi. Kirjoitan, kunhan vain ehdin."
"Rakkain terveisin Alexander. Fannykin lähettää terveisiä."
Aliarvioimme Emilien. Hän osaa huolehtia lapsistaan ja itsestään.
Hätäilemme aivan turhaan, usko pois.
Tulin taloon ennen Fannyn syntymää. He ovat minunkin lapsiani.
-Joko sinä lähdet? -Halusin vain puhua rouva Ekdahlille.
-Viivy sitten vielä hetkinen. -Kiitos ystävällisyydestänne.
Lupasin laittaa ruuan valmiiksi, eikä paisti ole vielä uunissakaan.
Rakas lapsi, onko sinulla noin raskasta?
Tämä on raskasta.
-Konditoriastako se johtuu? -Siitäkin.
Gustav Adolf on itsepäinen.
En tahdo loukata häntä. Hän on hurjan kiltti.
Kaikkein eniten olen huolissani lapsista.
Anteeksi, että vetistelen. Käyttäydynpä minä huonosti.
Suokaa anteeksi. Anteeksi.
Rouva Tander käski kysyä-
-syökö piispa illallista yksin vai tuleeko hänelle vieraita.
En syö illallista. Riittää, että makuukamarissa on maitoa ja leipää.
Kiitos, teidän ylhäisyytenne. Toimitan ne.
-Oliko sinulla jotain muuta asiaa? -En tiedä.
En tiedä, miten ilmaisisin asian, ettei vaikuttaisi siltä kuin...
-En voi kertoa asiaani tässä ovella. -Tule sisään ja sulje ovi perässäsi.
Piispahan pyysi minua pitämään lapsia silmällä-
-ja kuuntelemaan heidän puheitaan-
-ja kertomaan, jos huomaan jotain erityistä.
Alexander sepitti hirvittävän tarinan.
Se koski...
Se on niin hirvittävä, etten tiedä, miten saan sen kerrottua.
Alexander väitti, että piispa lukitsi piispatarvainaan kamariin-
-ja että rouva ja lapset hukkuivat, kun he yrittivät paeta ikkunasta.
-No? -Siinä oli kaikki.
Justina voi mennä.
Kuka siellä?
-Minä vain. -Emilie!
Nouse heti ylös. Isäpuolesi haluaa puhua kanssasi.
Pue päällesi. Isäpuolesi haluaa puhua kanssasi.
Kiireesti.
Alexander poikaseni.
Syytit sisaresi ja Justinan kuullen minua vaimoni ja lasteni murhasta.
-Mitä? -Justina toistakoon kertomuksensa.
Alexander väitti nähneensä kuolleen piispattaren ja tämän lapset.
Rouva oli kertonut-
-että hänen ylhäisyytensä oli lukinnut hänetja lapset makuukamariin-
-ilman ruokaa ja juomaa.
Viidentenä päivänä he yrittivät paeta ikkunasta mutta hukkuivatjokeen.
-Kuulostaako tutulta, Alexander? -Ei.
-Väität siis Justinan valehdelleen. -Ehkä hän näki unta.
Vahvistaako Justina lausumansa valalla?
Hyvä on, Justina. Fanny, kuulitko sinä Alexanderin kertomuksen?
En.
Väität siis kivenkovaan-
-että Justina joko valehteli tai näki unta.
Niin.
Tulisitko pöydän ääreen, Alexander?
-Menetkö valalle lausumastasi? -Totta kai.
Valan velvoittamana valehteleminen on syntiä.
Sitä sanotaan vääräksi valaksi, ja siitä rangaistaan ankarasti.
Vai niin.
Laita vasen kätesi Raamatulle ja toista perässäni...
Minä Alexander Ekdahl-
-vannon käsi Raamatulla ja Jumalan nimeen...
Vannon käsi Raamatulla ja Jumalan nimeen.
...että kaikki, mitä olen sanonut, sanon ja tulen sanomaan...
Että kaikki, mitä olen sanonut, sanon ja tulen sanomaan.
...on täyttä totta.
On täyttä totta.
Alexander poikaseni.
Muistathan, että solmimme noin vuosi sitten tärkeän sopimuksen?
-Se koski tiettyjä moraalikäsityksiä. -Ei kai sitä voi sopimukseksi sanoa.
-Mitä tarkoitat? -Piispa puhui, ja Alexander oli vaiti.
-Oli vaiti ja häpesi valheitaan. -Olen viisastunut niistä ajoista.
-Valehtelet siis paremmin. -Jokseenkin niin.
Alexander poikaseni.
En käsitä, mitä pelleilet.
Luuletko, että toisen ihmisen kunnian voi häpäistä rankaisematta?
Minä luulen, että piispa vihaa Alexanderia. Niin minä luulen.
Vai niin sinä luulet.
Minäpä kerron sinulle yhden asian, joka saattaa kummastuttaa sinua.
Minä en vihaa sinua.
Minä rakastan sinua.
Mutta rakkaus, se rakkaus, jota tunnen sinua kohtaan-
-ja äitiäsi ja sisartasi kohtaan, ei ole sokea eikä pelokas.
Se on voimakas ja tinkimätön.
-Kuulitko sinä? -En.
Paadutat itsesi.
Sen lisäksi arvioit tilanteen väärin.
Olen nimittäin paljon vahvempi kuin sinä.
-En epäile sitä lainkaan. -Puhun nyt henkisestä vahvuudesta.
Totuus ja oikeudenmukaisuus ovat minun puolellani.
Alexander.
Tiedän, että tunnustat hetken kuluttua.
Saat huomata, että tunnustus ja rangaistus huojentavat oloasi.
Olet älykäs nuorimies ja tiedät, että olet hävinnyt pelin.
Olet kuitenkin ylpeä ja itsepäinen.
-Sinua tietenkin hävettää. -Unohdin, mitä minun piti tunnustaa.
-Onko näin? -Mitä piispa haluaa, että tunnustan?
-Tiedät, että minulla on keinoni. -Nyt tiedän.
Minun lapsuudessani ei oltu yhtä helläsydämisiä.
Silloin käytettiin tällaista rottinkia.
Tämä on tuiki tavallinen mattopiiska, mutta se tanssii melko hyvin.
Jos siitä ei ollut apua, käytössä oli toinenkin keino.
Nimittäin risiiniöljy. Tuossa on pullo ja tuossa lasi.
Pari kulausta tätä tekee ihmisen aika sävyisäksi.
Jos siitäkään ei ollut apua, käyttöön otettiin pimeä ja kylmä komero.
Siellä sai istua pari tuntia, kunnes rotat alkoivat haistella naamaa.
Miksi minua pitää rangaista?
Asiahan on päivänselvä, poikaseni.
Sinun heikkoutesi on se, ettet erota valhetta ja totuutta.
Olet vielä lapsi, ja valheesi ovat lapsen valheita, vaikkakin kamalia.
Pian olet kuitenkin aikuinen mies.
Elämä rankaisee valehtelijoita armottomasti.
Rangaistus opettaa sinut rakastamaan totuutta.
Valehtelin, että piispa lukitsi piispattaren ja lapset kamariin.
-Syyllistyit siis väärän valan. -Niin kai.
Olet saavuttanut suuren voiton, Alexander.
Voitit itsesi.
Minkä rangaistuksen valitset? Piiskan, risiiniöljyn vai pimeän komeron?
-Montako piiskan sivallusta saisin? -Kymmenen.
Sitten valitsen piiskan.
Laita pöydälle kaksi tyynyä.
Laske housut alas, Alexander.
Nojaudu eteenpäin.
Nouse ylös, Alexander.
-Haluatko sanoa minulle jotain? -En.
-Sinun täytyy pyytää minulta anteeksi. -Enkä pyydä.
Sitten minun on lyötävä sinua, kunnes tulet toisiin ajatuksiin.
En pyydä ikinä anteeksi.
Et siis pyydä anteeksi.
En.
Nojaudu eteenpäin.
Älkää lyökö enää!
-Pyydätkö nyt anteeksi? -Pyydän.
Napita housutja niistä nenäsi. Justina, pyyhi hänen nenänsä.
No niin. Mitä haluat sanoa?
-Alexander pyytää piispalta anteeksi. -Puhu lujempaa, jotta kaikki kuulevat.
Alexander pyytää piispalta anteeksi.
-Valheita ja väärää valaa. -Valheita ja väärää valaa.
-Rankaisin sinua rakkaudesta. -Joo!
Suutele kättäni.
-Voinko mennä nyt nukkumaan? -Voit.
Jotta voisit kaikessa rauhassa pohtia tämänpäiväisiä tapahtumia-
-saat nukkua ullakolla.
Justina tuo sinulle patjan ja peiton.
Henrietta avaa oven aamukuudelta, ja pääset vapaaksi.
-Onko selvä? -On, teidän ylhäisyytenne!
Minun täytyy lähteä. Vaunut odottavat portilla.
Pelkään, että täällä ollessani on tapahtunutjotain.
Pelkään koko ajan, että Alexander onnistuu suututtamaan piispan.
Alexander on ajattelematon.
Hän ei ymmärrä, että isäpuoli vain odottaa tilaisuutta nujertaa hänet.
-Jätä hänet, Emilie. -Minä odotan lasta.
-Siitäkin huolimatta... -Anteeksi, että keskeytän.
Pyysin avioeroa, mutta hän ei suostunut siihen.
Sanoin, että jätän hänetjoka tapauksessa.
Hän otti esiin lakikirjan ja selitti asian perinpohjaisesti.
Häviäisin oikeudenkäynnin, koska olen itse "hylännyt kotini".
Lapsetjäisivät hänen kasvatettavakseen.
Kirjoitin salaa asianajajalle, joka on ystäväni.
Hän vahvisti Edvardin väitteet.
Minut on teljetty lukkojen taakse, enkä saa enää henkeä.
Minä teen kuolemaa.
Vihaan sitä miestä niin paljon, että voisin...
Älä sano, että kävin täällä. Älä kerro kenellekään.
-Avain tänne! -Edvard kielsi antamasta sitä.
Ei! Edvard kielsi antamasta sitä.
Minuun sattuu!
Et saa, Emilie!
No ota se saakelin värilaatikko!
Katso nyt vaikka. Kuuntele.
Minähän sanoin, että se on lopussa, hitto vie.
Alma! Alma!
Olen täällä. Mitä sinä kiljut?
Minäkö kiljun?
Punssi saa luvan kelvata!
-Hän ei ole täällä. -Katsotaan ruokasalista.
-Tulimme vain katsomaan, miten voit. -Oikein hyvin, kiitos.
-Eihän täti vain ole yksinäinen? -Minähän viihdyn yksinäni.
-Vega-neitiä puraisi ampiainen. -Ampiainen pistää.
Sillä on pistin niin kuin ukollasikin.
Petra putosi mereen ja kastui läpimäräksi.
-Missä syötte illallisen? -En halua illallista, kiitos.
-Miten ampiaisenpiston laita on? -Ei sellaista saa kysyä.
Äiti järjestää isän valokuvia. Montako tuhatta oletjo lajitellut?
Tässä on kuva sinusta ja veljistäsi. Olet korkeintaan viiden vanha.
-Tästä näkee jo... -Kuka tämä kaunotar on?
-Satoiko koko ajan? -Ei suinkaan.
Ulapalla taivas oli aivan pilvetön. Maissa satoi, ja ukkonen jyrisi.
-Täällä on satanut koko päivän. -Tämän rouvan dekolteen muistan.
-Hän on isän ystävättäriä. -Väärin. Hän oli luokkatoverini.
Hän nai kreivin, sai 12 lasta ja lihoi muodottomaksi.
Olen aina ihaillut, miten suvereenisti äiti suhtautui isän seikkailuihin.
Meidän on mentävä. Herra Öhman herttaisine vaimoineen lupasi poiketa.
Menen aamulla kaupunkiin. Onko äidillä asioita?
Kiitos, mutta en tarvitse mitään. Haluaisin puhua kanssasi Majsta.
Mitä nyt? Hänellähän on hyvät oltavat. Nyt minua alkaa sapettaa.
-Ei kai se pikku... -Rauhoitu, Gusten.
Aina kun Maj tulee puheeksi, hän alkaa kiljua.
Sinun täytyy ymmärtää, ettei Maj ole mikään leikkikalu.
Alman jalouden ansiosta Majsta on tullut perheemme jäsen.
Hän odottaa lapsenlastani.
Olet diktaattorimaiseen tapaasi laatinut hänen tulevaisuutensa.
-On se nyt hitto, että äiti ja Alma... -Älä kiroile äitisi kuullen, Gusten.
Pidän siitä tytöstä. Haluan turvata hänen tulevaisuutensa.
Hän ei saa olla riippuvainen suvusta, jos satun kuolemaan.
Hän suostui ehdotuksiini, eikä häntä tarvitse suojella keneltäkään.
Vähiten minulta. Lopettakaa tuo supatus!
Älä hauku minua diktaattoriksi. Maj on saanut päättää kaikesta itse.
Minähän pidän hänestä.
Olen kiltti hänelle. Samoin Alma.
Nyt olen kyllä halvatun loukkaantunut.
Ei ole pienintäkään syytä suojella Majta minulta!
Me pidämme Majsta. Rakastamme häntä kuin Jennyä, Petraa ja Puttea.
No ei nyt ihan samalla tavalla mutta melkein.
Hän on kiltti minulle. Hänestä en ole lihava, vanha ja vastenmielinen.
Eihän kukaan sitä mieltä ole.
Gustav Adolf Ekdahl pitää naisista. Minkä sille mahtaa?
Ei siinä ole mitään tirskumista. Minä luon Majlle vakaan perustan elämään.
Se siitä asiasta. Oopperalaulaja vaimoineen ja lapsineen tulee kylään.
Näkemiin, äiti. Anna minulle suukko.
Äiti ja Alma eivät saa istua supisemassa Majn tulevaisuudesta.
Kyllä minä pidän siitä huolen. Tai siis Maj itse.
-Tule nyt, Alma. -Palaan jonkin ajan päästä.
Ala nyt tulla sieltä!
Rauhoitu tai saat sydänkohtauksen.
Olen täysin rauhallinen. Sinähän se siinä huudat.
Sinä ja äiti saatte luvan lopettaa sen supinan.
-Päivää, herra Jacobi. -Päivää, neiti Vergerus.
-Mitä asia koskee? -Olisiko kunnianarvoinen piispa...
-Hän kirjoittaa saarnaa. -Voisinko puhua piispattaren kanssa?
-Piispatar on lepäämässä. -Eikä häntä kaiketi saa häiritä.
-Äiti on ulkona, ja minulla on kiire. -Piispa saattaa vihastua, jos en...
Mitä asia koskee?
Piispa ehdotti minulle marraskuussa liiketointa.
-En muista mitään sellaista. -Ette tietenkään.
Piispa varjelee varmasti läheisiään arkipäiväisiltä huolilta.
Miten veljeni huolet voivat koskettaa teitä?
Älkää pakottako minua olemaan karkea.
Minusta te olette epämiellyttävä ihminen.
Minulla ei ole aikaa eikä halua keskustella kanssanne. Näkemiin.
-Kyse oli rahapulasta. -Anteeksi kuinka?
Veljenne, kunnianarvoinen piispa, joutui rahapulaan. Voinko istuutua?
Ei sinne vaan tuohon.
Hassua kyllä arvostan jostain syystä suorasukaisuuttanne.
Minä taas en arvosta nöyristelyänne.
Mitä liiketoimia teillä on veljeni kanssa?
-Ei minun tietääkseni mitään. -En jaksa kuunnella arvoituksia.
-Kertokaa asianne ja häipykää. -Minun on puhuttava piispalle.
Kyse on rahasta. Isoista rahoista.
-Onko veljeni teille velkaa? -Ei toki, päinvastoin.
Piispa halusi lainata marraskuussa rahaa. Juutalaisilla on periaatteita.
Emme lainaa rahaa kirkonmiehille. Niinpä piispa ehdotti kauppaa.
Hän tarjosi tuota kirstua kohtuuhintaan. Minä kieltäydyin.
-Te siis kieltäydyitte tarjouksesta. -Sitten minua alkoi kaduttaa.
Ostaisin kirstun oikein mielelläni, melkein mihin hintaan tahansa.
Käyn hakemassa veljeni.
-Saarnan kirjoitusta ei saa häiritä. -Herra Jacobi tuli ostamaan kirstua.
Se mies on kuin takiainen.
Pysykää siinä. Haen teidät kohta. Riisukaa kengät.
Anteeksi. Vanhan miehen ikävä vaiva. Suokaa anteeksi.
-Haluatte siis ostaa kirstun. -Tismalleen.
-Paljonko maksatte siitä? -Summa lukee tässä paperissa.
Kas vain. Olette näköjään katunut päätöstänne tuntuvasti.
Minulla saattaa olla kirstulle ostaja.
-Minua arvatenkin puijataan. -Ainahan te voitte kieltäytyä.
-Onko teillä rahat mukana? -Rahatko? Aivan, kauppasumma!
Tottahan toki. Suuret setelit ovat täällä.
Katsotaanpas. Hetkinen...
Tässä ne ovat.
-Antakaa rahat minulle. -Sehän on selvä.
Kunhan vain saan piispalta allekirjoitetun sopimuksen.
-Sallittehan, että poistun? -Minun tulee ikävä neitiä.
Oletan, että ette vie muuta kuin sen, mikä teille kuuluu.
Epäilys osuu omaan nilkkaan.
Piispa voi varmistaa, etten vie mitään, mikä ei kuulu minulle.
Haluan vain palauttaa allekirjoitetun sopimuksen.
Olkaa hyvä ja istuutukaa.
Mitä sanotte seinällä olevasta maalauksesta?
-Se on kaunis ja kallis työ. -Kiinnostaisiko se teitä?
Varani ovat ikävä kyllä tällä hetkellä hivenen rajalliset.
-Kuinka piispatar voi? -Kiitos kysymästä.
Piispatar voi huonosti. Kuumuus käy hänen voimilleen.
-Sopisiko mitenkään, että... -Valitan.
Ymmärrän. Tässä on kirje rouva Ekdahlilta piispattarelle.
-Toimitan sen. -Sepä ystävällistä.
Senkin kirottu juutalaissika! Luulitte voivanne huijata minua.
Tätä te saatte vielä katua, senkin koukkunokkainen haisunäätä!
-Rauhoitu, Edvard. -Tuo sika yrittää varastaa lapseni.
Se ei ole mahdollista. Lastenkamarin avain on minulla.
Älä koske heihin!
Ihan ensimmäiseksi syödään jotain. Tule tänne, Aron.
Tämä on sisarenpoikani Aron.
Ja sitten syömään.
-Minä haluaisin nukkumaan. -Aron!
Vieraamme ovat väsyneitä. Oletko siivonnut kamarin ja sijannut vuoteet?
Tein kaiken niin kuin setä käski.
Alexander!
Tämä on Aronin nukketeatteri.
Jos pyydätte kauniisti, hän voi esiintyä jonain iltana.
Tämän oven takana asuu sisarenpoikani Ismael. Hän on sairas.
Siksi ovi täytyy pitää aina lukittuna. Muistakaa se, Alexanderja Fanny.
Ismael laulaa toisinaan jopa öisin. Siitä ei kannata välittää.
Totutte siihen kyllä.
Asutte täällä jonkin aikaa.
Toivottavasti viihdytte. Mene pitkäksesi.
Hyvää yötä, Fanny. Hyvää yötä, Alexander.
Lukitkaa ovi yöksi sisäpuolelta älkääkä avatko sitä kenellekään.
-Muistakaa iltarukous. -Älkää menkö!
Haluatko, että jään tänne? Istuudun sitten tuohon.
Käyn vilkaisemassa Ismaelia.
Minä olen Aron. Veljeni nimi on Ismael.
Vanhempamme kuolivat, kun olimme pieniä.
Minua pissattaa.
Pahus. Täällä ei ole pottaa.
Ei ole helppoa löytää käymälää keskellä yötä.
Toivottavasti täällä ei kummittele.
Pahus. En osaa enää takaisin.
Olen pahasti eksyksissä.
Ei ole minun syytäni, että asiat ovat hullusti.
En voi jättää teitä. En vain voi.
Voisit varsin hyvin painua taivaaseen. Et voi kuitenkaan auttaa meitä.
Elin koko ikäni teidän lasten ja Emilien kanssa.
Kuolema ei muuta mitään.
Mikä nyt on, Alexander?
Mikset voi pyytää Jumalaa tappamaan piispaa?
Vai eikö Jumala välitä sinusta? Eikö Hän välitä kenestäkään?
Oletko ylipäätään nähnyt Jumalaa siellä toisella puolella?
Kenelläkään ei ole yhtään ajatusta päässään.
Melkein kaikki ovat idiootteja.
Ihmisiä täytyy varoa, Alexander.
Tulisitjo nukkumaan.
-Kello löi jo neljä. -En saa unta.
-En minäkään. -Olin Elsan luona. Hän on huonona.
-Tohtori Fürstenberg pitäisi kutsua. -Hän tulee aamulla.
-Mitä sinä juot? -Lämmintä lihalientä saadakseni unen.
Saanko minäkin?
-Ole hyvä, ystäväiseni. -Etkö voisi antaa minulle anteeksi?
Minähän jäin luoksesi. Pysyn luonasi.
-Miksi olet yhtäkkiä noin alistuva? -Juo se, ennen kuin se jäähtyy.
Vaaditko yhä, että lapset palaavat? Sitten tilanne on toivoton.
Se on minulle yhdentekevää, kunhan asiat ovat oikein.
Elsa taisi kutsua.
Istu sinä vain siinä. Minä käyn katsomassa häntä.
-Voinko auttaa tätiä? -On pimeää.
-Paljonko kello on? -Pian puoli viisi.
-Yö on ollut pitkä. -Yrittäisit nukkua vähän.
Jalkoihini sattuu. Ne ovat turvoksissa, ja niitä särkee.
Väitit aikoinaan, että vaihdoit naamiota yhtä mittaa-
-niin ettet enää lopulta tiennyt, kuka olit.
Minulla on yksi ainoa naamio.
Se on pureutunut lihaani.
Jos tempaisisin sen pois...
Kuvittelin, että ihmiset pitävät minusta.
Pidin itseäni viisaana, avarakatseisena ja oikeamielisenä.
En osannut aavistaakaan, että joku kykenisi vihaamaan minua.
Minä en vihaa sinua.
Sinun poikasi vihaa minua.
Minä pelkään häntä.
-Kuka oven takana on? -Oven takana on Jumala.
-Mikset voi tulla esiin? -Jumala ei näyttäydy eläville.
-Mitä sinä haluat minusta? -Haluan näyttää, että olen olemassa.
-Onko tämä minun loppuni? -Haluatko sinä nähdä minut?
Nyt sinä saat nähdä minut.
Nyt minä tulen!
-Myönnä, että pelästyit. -En pelästynyt vähääkään.
"Onko tämä minun loppuni?"
Minuun sattuu.
Älä ulise, Alexander.
Ei ollut tarkoitus pelästyttää sinua, ei ainakaan noin pahasti.
Olen valvonut koko yön ja tehnyt tätä nukkea.
Eräs rikas englantilainen sirkustirehtööri rakastaa nukkejamme.
Kuulin, kun nousitjalkeille.
Kuuletko?
Veljeni Ismael on hereillä. Hän laulaa.
Ismael ei kestä ihmisiä. Hän voi raivostua ja muuttua vaaralliseksi.
Sanoit valvoneesi koko yön, mutta näin, kun nukuit setäsi kamarissa.
Maailma on täynnä selittämättömiä asioita.
Sen huomaa, kun on tekemisissä taikuuden kanssa.
-Oletko nähnyt muumiotamme? -En.
Tule.
Katso tarkasti, Alexander. Näetkö, miten se hengittää?
Se on ollut kuolleena yli 4 000 vuotta, mutta se hengittää.
Nyt huoneeseen laskeutuu pimeys.
-Mitä näet? -Se hohtaa.
Juuri niin. Kukaan ei tiedä, miksi se hohtaa valoa.
Sitä ei pystytä selittämään.
Käsittämättömät asiat saavat ihmiset raivoihinsa.
Siksi on parempi syyttää peilejä ja laitteita. Se saa ihmiset nauramaan.
Se on järkevämpääkin etenkin taloudellisesti. Katso nyt tarkasti.
Isak-setä väittää, että meitä ympäröi monta todellisuutta.
Hänen mukaansa täällä vilisee haamuja, henkiä, aaveita-
-sieluja, kummituksia, enkeleitä ja paholaisia.
Sedän mukaan pienimmälläkin kivellä on oma elämä.
-Haluatko lisää kahvia? -Kiitos.
Kaikki on elävää. Jokainen asia on Jumala tai Jumalan ajatus.
Sekä hyvät että pahat asiat. Mitä mieltä sinä olet?
Jos Jumala on olemassa, hän on paska ja tahtoisin löylyttää hänet.
Teoriasi on hyvin mielenkiintoinen ja lisäksi aika hyvin perusteltu.
Viedään Ismaelille aamupalaa.
Ismael! Minä toin sinulle aamiaista.
Emilie!
Sain sisareltasi rasiallisen bromijauhetta unettomuuteen.
Laitoin lihaliemeen kolme annosta. Sinun ei ollut tarkoitus juoda sitä.
Kun menit katsomaan Elsaa, lisäsin kuppiin vielä kolme annosta.
Nukut syvää unta.
Kun heräät, minä olen poissa.
Palaan lasteni luokse-
-kotiini...
...ja perheeni luokse.
Emilie!
-Minä muutun, ja sinä tulet takaisin. -En tule ikinä takaisin.
Minä myrkytän elämäsi. Seuraan sinua ja pilaan lastesi tulevaisuuden.
-Edvard parka, puhut aivan sekavia. -Olen hereillä!
Olen täysin hereillä.
Auta minut edes sänkyyn.
En näe mitään.
Minua huimaa.
Emilie!
Oletko siellä? En näe mitään.
Ismael! Toin sinulle aamiaista.
Huomenta, Ismael.
Tämä on ystäväni Alexander Ekdahl.
Jätä meidät kahden, Aron.
Älä ole huolissasi. En minä syö häntä.
Hän kyllä näyttää herkulliselta.
Voit palata puolen tunnin kuluttua. Mene nyt, Aron.
-Isak-setä ei... -Hän ei saa tietää tästä vierailusta.
Mene nyt.
Ei kiitos.
Minä olen Ismael, kuten jo tiesitkin.
"Hänestä tulee mies kuin villiaasi."
"Hänen kätensä on kaikkia vastaan, ja kaikkien käsi on häntä vastaan."
Minua pidetään vaarallisena. Siksi olen lukkojen takana.
Millä tavalla olet vaarallinen?
Kirjoita nimesi tähän paperiin.
Tässä on kynä. Se on aika tylppä, mutta ei se haittaa.
No niin, Alexander Ekdahl.
Lue, mitä kirjoitit.
Tässä lukee Ismael Retzinsky.
Ehkä olemme yksi ja sama henkilö. Ehkä meillä ei ole rajoja.
Ehkä ajelehdimme toistemme läpi rajattomasti ja hienosti.
Sinä haudot kauheita ajatuksia.
Lähelläsi on melkein tuskallista olla.
Samalla se on houkuttelevaa. Tiedätkö miksi?
En ehkä halua tietää.
Inhoamastaan ihmisestä voi tehdä kuvan-
-jota voi sitten pistellä neuloilla.
Menetelmä on kömpelö, kun sitä vertaa pahojen ajatusten nopeuteen.
Olet merkillinen pikku ihminen, Alexander.
Et halua puhua siitä, mitä mietit koko ajan.
Sinulla on ihmishenki tunnollasi. Odota hetki.
Tiedän, ketä sinä ajattelet.
Kookasta, harmaahiuksista miestä. Korjaa, jos olen väärässä.
Hänellä on kirkkaat, siniset silmät ja poikamaiset kasvot.
Hän nukkuu ja näkee unta, että hän lankeaa alttarille.
Alttarin yllä on ristiinnaulittu profeetta.
Hän nousee unissaan seisomaan ja huutaa:
"Jumalani, Jumalani, miksi minut hylkäsit?"
Vastausta ei kuulu, ei edes naurua.
-Älä puhu noin. -Enhän minä puhukaan...
...vaan sinä itse.
Älä epäröi.
Hän nukkuu raskaasti ja näkee painajaisia.
Ojenna minulle kätesi.
Se ei ole välttämätöntä mutta varmempaa.
Ovet lennähtävät auki.
Talossa kajahtaa huuto.
-En halua. -Nyt on myöhäistä.
Voit kulkea vain yhtä tietä. Minä seuraan sinua. Häivytän itseni.
Menen sisääsi, lapseni. Älä pelkää. Olen luonasi.
Olen suojelusenkelisi.
Kello on viisi aamulla. Aurinko on juuri noussut.
Ovet lennähtävät auki... Hetkinen.
Ensin kuuluu huuto. Kaamea huuto, joka kaikuu koko talossa.
Muodoton palava hahmo liikkuu huutaen lattian poikki.
En halua. Päästä irti. Päästä irti!
Emilie!
Poliiseilla on sinulle asiaa.
Aviomiehenne, kunnianarvoinen piispa-
-sai aamulla surmansa hirvittävissä olosuhteissa.
Sallitteko?
Uskomme saaneemme selville tapahtumien kulun.
Vakavasti sairas neiti Elsa Bergius makasi sängyssään.
Yöpöydällä paloi öljylamppu.
Lamppu putosi sängylle-
-ja sytytti palamaan petivaatteetja neiti Bergiusin hiuksetja yöpaidan.
Palaen kuin soihtu potilas syöksyi talon läpi-
-ja joutui sattumalta kunnianarvoisen piispan makuukamariin.
Hänen ylhäisyytensä sisaren Henrietta Vergerusin mukaan-
-hänen ylhäisyytensä nukkui hyvin raskaasti-
-koska te olitte antanut hänelle aiemmin illalla unilääkettä.
Neiti Bergius heittäytyi nukkuvan päälle-
-ja petivaatteetja aamutakki syttyivät palamaan.
Piispa heräsi ja pyristeli irti kuolevasta, palavasta naisesta.
Hän ei kuitenkaan saanut sammutettua tulta, joka jäyti häntä.
Vanha rouva Vergerus löysi poikansa.
Tämän alavartalo oli palanut ja kasvot hiiltyneet.
Hän oli hädin tuskin elossa ja valitti sietämättömiä tuskiaan.
Minun on pakko todeta-
-että rouvan antama unilääke saattoi pahentaa onnettomuutta-
-mutta en voi kiinnittää siihen liiaksi huomiota.
Tapausta on luonnehdittava ikäväksi sattumaksi-
-joka johtui erityisen onnettomista olosuhteista.
Rakkaat, kallisarvoiset ystäväni.
Olen kauhean liikuttunut.
Minun viisauteni on yksinkertainen.
Jotkut halveksivat viisauttani, mutta hitot siitä.
Anteeksi, äiti. Sinusta poikasi puhuu liikaa. Sanon sanottavani lyhyesti.
Siispä ja niin muodoin...
Me Ekdahlit emme ole syntyneet koluamaan maailmaa. Ehei.
Meillä ei ole edellytyksiä sen kaltaisiin tutkimusretkiin.
Me viis veisaamme suurista kokonaisuuksista.
Me elämme pienissä piireissä.
Pienessä maailmassa.
Siihen me luotamme ja sitä me vaalimme-
-ja siinä me elämme parhaamme mukaan.
Kuolema voi kohdata yllättäen.
Maa voi vajota yllättäen.
Myrsky voi nousta yllättäen ja katastrofi kohdata.
Tiedämme kaiken tuon-
-mutta emme tahdo ajatella noin ikäviä asioita.
Me Ekdahlit keksimme mielellämme verukkeita.
Jos ihmiseltä evätään verukkeet, hän menee järjiltään.
Ihmisten pitää olla piru vieköön yksiselitteisiä.
Muuten heitä ei uskalla rakastaa eikä heistä uskalla puhua pahaa.
Maailman ja todellisuuden tulee olla ymmärrettäviä-
-jotta voimme hyvällä omallatunnolla valittaa yksitoikkoisuudesta.
Älkää surko, rakkaat, suurenmoiset taiteilijat...
...näyttelijätja näyttelijättäret. Tarvitsemme teitä helkkaristi.
Juuri te suotte meille taivaallisia väristyksiä-
-tai pikemminkin maallisia nautintoja.
Maailma on ryöväriluola, joka synkkenee yötä kohden.
Pahuus kiskoo kahleitaan ja syöksyy maailman kimppuun kuin hullu koira.
Me kaikki myrkytymme, sekä me Ekdahlit että kaikki muut.
Kukaan ei säästy.
Eivät edes Helena Viktoria tai pikku Aurora.
Näin tulee käymään.
Siksi täytyy olla onnellinen silloin, kun on onnellinen.
Täytyy olla kiltti, antelias, hellä ja hyvä.
On nimittäin välttämätöntä eikä rahtuakaan häpeällistä-
-iloita pienestä maailmasta.
Hyvästä ruuasta, lempeästä hymystä-
-kukkivista hedelmäpuista, valsseista.
Nyt, rakkaat ystäväni, olen sanonut sanottavani.
Pitäkää tätä vaikka sivistymättömän ravintoloitsijan vuodatuksena-
-tai sopertelevan ukon surkeana höpinänä. Minä vähät välitän.
Minä pidän sylissäni pientä keisarinnaa.
Se on ymmärrettävää ja silti ääretöntä.
Jonain päivänä hän todistaa, että olen puhunut tänään pelkkää puppua.
Jonain päivänä hän ei hallitse vain pientä maailmaa-
-vaan aivan joka paikkaa.
Joka paikkaa.
Ole nyt kiltti tyttö, jotta äiti pääsee nukkumaan.
Jokohan sinä söit tarpeeksi?
-Minä otan hänet. -Kiitos, Rosa.
-Kuinka olet viihtynyt? -Kaikki ovat ystävällisiä.
Etenkin johtaja. Hän taitaa todella pitää ihmisistä.
Hän totisesti pitää ihmisistä ja etenkin nuorista tytöistä...
-...joten Rosan on oltava varovainen. -Jestas!
-Hyvää yötä, rouva. -Hyvää yötä, Rosa.
Olen virkeä kuin peipponen. Nyt juodaan samppanjaa.
-Nytjuodaan samppanjaa. -Saat kamarissa oluen ja kinkkuleivän.
Emilie haluaa lasillisen samppanjaa.
Sitten voimme nostaa maljan tyttärillemme.
-Mene nyt nukkumaan, Gusten. -Olen helkkarin onnellinen.
Hyvä niin, mutta huomenna on uusi päivä, ja sinun päätäsi särkee.
Ajatella, että olemme taas yhdessä.
Menen huomenna maalle tapaamaan käsityöläisiä. Onko sinulla asioita?
-Viivyn torstaihin asti. -Yritän tulla tiistaina.
-Minulla on maailman paras vaimo. -Paljon parempi kuin ansaitset.
Ja maailman sievin rakastajatar. Hän on oikea pikku herkkupala.
-Lähdetkö aikaisin huomenna? -En ennen kahta. Hyvää yötä.
Aina kun näen sinut, minun tekisi mieli itkeä ilosta.
Ajatella, että olet taas luonamme.
-Hyvää yötä, Gusten. -Hyvää yötä.
Ole kiltti poika ja muista, että Alma tarvitsee unta.
Kyllä minä Alman tarpeet tiedän.
-Emilie-täti. -Mitä asiaa teillä näin myöhään on?
Haluamme muuttaa Tukholmaan ja mennä töihin vaateliikkeeseen.
-Haluaisimme sitä kovasti. -Kauhean kovasti.
-Mutta meillä on vaikeuksia. -Isä jankuttaa Majn konditoriasta.
Hän on kamalan kiltti.
-Maj ei kestä enää isän hössötystä. -Hän on liian kiltti.
Maj haluaa elää omaa elämäänsä ja päättää itse asioista.
Puhuimme tästä äidille. Ensin hän huusi, ettei isälle saa tehdä niin.
Rauhoituttuaan hän sanoi, että elämä menee omalla painollaan-
-ja ettei lapsia saa pakottaa.
-Hän oli pahoillaan isän takia. -Tämä on ihan kauheaa.
Sinun täytyy ajatella itseäsi. Isähän on jo vanha äijä.
-Eikö totta, Emilie-täti? -Menkää sänkyyn. Puhun mummulle.
-Helena... -Emilie! Tämäpä mukava yllätys.
-Haluaisin kysyä neuvoa. -Saako olla konjakkia?
Onko asia vakavakin? Aivan! Maj ja Petra tahtovat muuttaa Tukholmaan.
Mitä mieltä olet asiasta?
Et pääse minusta eroon.
Yksi asia vielä.
Olet aivan oikeassa.
Oscar pyysi kuolinvuoteellaan, että pitäisit huolta teatterista.
-Olin paikalla ja muistan sen hyvin. -Gustav Adolf loukkaantuu.
En ymmärrä, miksi Gustav Adolfia varjellaan kaikelta.
Gusten on taitava liikemies, mutta hän ei ymmärrä mitään teatterista.
Se on sinun teatterisi, Emilie rakas.
Napoleonimme on jo aika tajuta, että nyt ollaan Waterloossa.
Haluaisin, että lukisit August Strindbergin uuden näytelmän.
Sen inhottavan naistenvihaajanko?
-Näytelmän nimi on Uninäytelmä. -Hyvä on sitten.
-Voisimme näytellä siinä yhdessä. -Ei käy! En ole noussut lavalle...
Sitä suuremmalla syyllä. En häiritse sinua tämän enempää.
Et häiritse minua ikinä.
-Mikä sinua naurattaa? -Nyt me kaksi päätämme asioista.
Luuletko niin?
-Hyvää yötä. -Hyvää yötä, tyttöseni.
"Mitä tahansa voi tapahtua. Kaikki on mahdollista ja todennäköistä."
"Aikaa ja tilaa ei ole olemassa."
"Vähäpätöisessä todellisuuspohjassa"-
-"mielikuvitus kutoo uusia verkkojaan."